![Francesc Xavier Grau és director de la Càtedra Universitat i Regió de Coneixement de la URV.](https://static1.ara.cat/clip/639917f2-4ded-48f0-8e73-7ff30ae2e579_16-9-aspect-ratio_default_0.jpg)
Ja fa tres anys de l’emergència del projecte BCN World, que ràpidament va generar expectatives de nova activitat econòmica en temps de crisi, però també alguna crítica centrada en un dels eixos del projecte, el de la implantació de casinos i les especials condicions de tipus fiscal que s’han acabat arbitrant.
Tot i mantenir-se les postures crítiques, aquestes semblen minoritàries i la majoria de forces polítiques i socials han rebut amb satisfacció l’aprovació definitiva del pla director urbanístic del CRT de Vila-seca i Salou, que crea un gran parc de 50 ha amb premisses de sostenibilitat ambiental i d’integració paisatgística i que, finalment, defineix l’ordenació dels nous complexos turístics integrats que s’hi podran desenvolupar.
Tota una bona notícia per començar l’any. Amb tot, en el pla aprovat i en totes les declaracions fetes jo hi trobo a faltar un element que em sembla clau i que, alhora, identifica una oportunitat immillorable per demostrar amb fets com l’activitat econòmica pot evolucionar cap a models més sostenibles també socialment, en el marc de la competició global de les societats en l’economia del coneixement: la manifestació expressa d’objectius públics de societat del coneixement per a les noves inversions.
Efectivament, les societats amb més bona qualitat de vida i més justes socialment, més sostenibles, són les que tenen una activitat econòmica més basada en el coneixement. Hi pot contribuir el nou CRT? Tots els àmbits d’activitat productiva són susceptibles de guanyar competitivitat global amb nou coneixement, també el de la indústria del turisme i l’oci, com es demostra a les nostres comarques amb l’impacte directe del treball d’una infraestructura de coneixement capdavantera al món: el Parc Científic del Turisme i l’Oci de Vila-seca.
Caldria, doncs, que les bases públiques per a l’aprovació de projectes concrets dins el CRT establissin l’obligació de destinar un percentatge de la facturació total –de l’1%– a reinversió en recerca i desenvolupament. Aquesta seria la garantia de competitivitat futura i de que la nova activitat econòmica sigui també d’alt valor afegit.