“El circuit del Picasso és molt complicat”
El nou director, Emmanuel Guigon, vol remodelar el recorregut del museu
![L’Ajuntament de Barcelona va presentar ahir Emmanuel Guigon com a director del Picasso.](https://static1.ara.cat/clip/0014a474-fe29-4788-87b2-7ab57b33a92b_16-9-aspect-ratio_default_0.jpg)
BarcelonaLa presentació del nou director del Museu Picasso, l’expert francosuís Emmanuel Guigon, va estar tenyida d’emocions intenses. Guigon semblava nerviós en la seva primera intervenció pública com a màxim responsable del centre. Portava un llacet negre a la solapa de l’americana en senyal de dol per l’atemptat de Niça. Emmanuel Guigon s’incorporarà al Museu Picasso l’1 d’octubre -abans ha de tancar la seva etapa al capdavant dels museus de Besançon- i, malgrat que encara no pot avançar ni exposicions ni projectes concrets, sí que anuncia transformacions de pes: vol remodelar el circuit de la col·lecció permanent perquè el troba “molt complicat”. També té l’objectiu de col·laborar amb altres centres de la ciutat, com el Macba, el CCCB i la Fundació Joan Miró. I en aquesta nova etapa vol obrir la porta a les noves lectures del llegat picassià i a les noves tecnologies. En conjunt, Guigon aspira que “el Museu Picasso sigui un agent cultural local i no només un lloc de visita”.
Malgrat que estigui dedicat a un artista cabdal com Pablo Picasso, l’etiqueta de museu monogràfic creat a partir de la donació del mateix artista pot fer una mica d’olor de naftalina. No és el cas del Museu Picasso, que atresora algunes obres mestres de la joventut de l’artista i destacades obres tardanes. Tot i així, el projecte de Guigon apunta a ser ambiciós i també sembla recuperar l’embranzida i el risc que li va donar Pepe Serra entre els anys 2006 i 2011. “La mediació és tan important com el programa d’exposicions”, diu Guigon, que també vol “multiplicar els públics del museu”. El tinent d’alcalde de Cultura de l’Ajuntament de Barcelona, Jaume Collboni, afirma que els reptes que té el museu a partir d’ara són els de ser “popular, obert, generós i universal”. Hauria de ser també “una escola” i “teixir complicitats” amb altres equipaments de la ciutat. Pel que fa als visitants des d’un punt de vista quantitatiu, el Museu Picasso de Barcelona en rep més que el de París. La pinacoteca barcelonina va fer el rècord de públic el 2015 amb més d’un milió de visitants -un 70% dels quals són turistes-, mentre que la de París en va acollir 800.000, segons va explicar el director.
La relació amb Paul Éluard
Pel que fa a com s’estructuraran les temporades, Guigon organitzarà exposicions monogràfiques i temàtiques sobre Picasso per renovar la percepció del llegat del malagueny. Actualment el nou director està treballant en una exposició sobre la relació del poeta Paul Éluard i el malagueny al Museu Picasso de París per al 2018 i espera poder-la “compartir amb Barcelona”. El creixement de la col·lecció permanent també el preocupa. “Encara que no va tenir la sort de rebre una dació com la del Museu Picasso de París, té el privilegi de comptar amb obres d’uns anys poc representats en altres museus, amb algunes obres mestres i la sèrie completa de Las Meninas ”, diu Guigon. Creu que es poden adquirir “gravats i dibuixos” i obtenir dipòsits. Vol demanar a la vídua d’un gran expert en Picasso, Pierre Daix, que era bon amic seu, que faci un dipòsit a la institució.
Emmanuel Guigon hereta del seu predecessor, Bernardo Laniado-Romero, tres grans exposicions: Cubisme i guerra. El cristall dins la flama, l’organització de la qual es remunta a l’etapa de Pepe Serra; Picasso. Retrats, coproduïda amb la National Portrait Gallery de Londres, i una última exposició sobre l’empremta de Picasso en l’art espanyol contemporani. Aquesta última estira el fil de Post-Picasso. Reaccions contemporànies (2014), que incloïa peces d’artistes internacionals. La comissària d’aquesta mostra serà Rosa Martínez. Guigon també ha trobat aprovada la compra de 350 fotos de Lucien Clergue de Picasso, conegut pels retrats que va fer al pintor. Està previst que l’operació es desenvolupi i es tanqui abans que acabi l’any.